На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

Подяки

Співпраця з Джеймі Клеландом та Кевіном Діксоном над «Екранним суспільством» та робота над сольними книжками «Елізабет Тейлор: приватне життя для громадського споживання» та «Наділяючи спорт сенсом» надихнули мене на кілька фрагментів цієї книжки.

Розділ 1.
Диво залученості

Найвірогідніше, ви ніколи не чули про Дордже Мінгму. Він був непальським шерпом і допомагав швейцарській експедиції підкорити Еверест. 31 жовтня 1952 року він загинув унаслідок падіння уламків криги, його було поховано в безвітряній долині, відомій як Долина тиші. Дордже Мінгма був останнім загиблим підкорювачем Евересту перед тим, як наступного року вершину нарешті підкорили Едмунд Гілларі та Тензинґ Норґей, чиї імена набагато відоміші.

Анна-Ніколь Сміт померла 2007 року. Порівняння, можливо, і не надто вдале,— але людину, що зазнає невдачі і гине напередодні загального тріумфу, зазвичай забувають. Сміт була на обкладинці Playboy, моделлю Guess Jeans, грала в епізодичних ролях, була офіційним обличчям дієтичних продуктів і свого часу зіркою реаліті-шоу — тією, що була майже-але-недостатньо-відомою, аби бути відомою.

Вона народилась 1967 року в Мехеї, Техас, під іменем Вікі Лін Гоуґан, вийшла заміж у 17 і народила сина. Її кумиром була Мерилін Монро. Працюючи танцюристкою на пілоні в GiGi’s, стрип-клубі в Гьюстоні, у 1991-му вона запала в око відвідувачеві, який запропонував їй щомісячно 4 тисячі доларів за «консультації» (згідно з Forbes за 4 березня 2013). Це був Джеймс Говард Маршалл II, нещодавно овдовівший нафтовий міліардер. У 1994-му незвична пара одружилася: йому було 89, Сміт — 26. За 14 місяців Маршалл помер, залишивши після себе 1,6 мільярда доларів.

Сміт не приховувала свого бажання бути в центрі прискіпливої уваги публіки. Чи не бентежила її хвиля уваги медіа, що піднялася одразу, тільки-но стало відомо про її стосунки з Маршаллом? Відповідаючи якось на це запитання, вона розсміялась: «О ні, мені це подобається… Я люблю папараці. Вони роблять знімки, а я просто посміхаюсь у відповідь. Я завжди любила увагу».

Цими словами вона повністю розкрила карти: практично запросила медіа у своє життя, рідко втрачаючи нагоду влаштувати в кадрі шоу: вона захлинаючись пила шампанське «з горла», світила своїми величезними грудьми та фліртувала як із чоловіками, так і з жінками. Її ексгібіціонізм не знав меж. Сюжети, у яких вона з’являлася, викликали в глядачів обурення або співчуття, і дуже рідко — почуття «десь посередині»: вона була тією, хто неодмінно ставав причиною суперечок між людьми. Звісно, сама її історія нікого не залишала байдужим: білявка, босота і мисливиця за грошима, що влаштовує дахозносні вечірки, затягуючи туди всіх, до кого дотягнеться, яка зриває джекпот і виходить заміж за одного з найбагатших чоловіків Америки за декілька місяців до того, як він помирає.

Ба більше, 2002 року кабельне телебачення E! отримує зиск із того, що можна вважати зародком нового ТБ-жанру, реаліті- шоу, запускаючи «Шоу Анни-Ніколь». Це була хроніка найменших деталей її життя, як-от відвідини стоматолога та годування прозаком її песика Пірожулі. Шоу закінчилося 2004 року. Також Сміт рекламувала дієтичну добавку TrimSpa. У 2006-му вона народила доньку, і за жахливою іронією долі син Анни від першого шлюбу помер під час відвідин її та новонародженої на Багамах. Причина смерті: летальна взаємодія метадону та антидепресантів.

Довготривала судова справа щодо спадку тягнулась аж до 2006 року, коли Верховний суд США нарешті надав Сміт можливість отримати понад 450 мільйонів її колишнього чоловіка. Утім, вона померла від передозування 8 лютого 2007 року, так і не побачивши ані цента з цих грошей. У липні того ж року за ґрати потрапила Періс Гілтон. Здавалося, абсолютно кожна людина говорила про неї. Для Сміт вона стала тим, ким був Гілларі для Мінгми: усі знають першого, і лише деякі пам’ятають про того, хто підійшов так близько, але програв.

Сміт випередила свій час — не набагато, але достатньо, щоб не отримати вигод від прийдешнього захоплення знаменитостями. Вона втілювала в собі всі основні та невід’ємні якості нового типу селебріті. Але в середині 1990-х ще не існувало ані реаліті-шоу (принаймні, під цією назвою), ані механізмів промоції ймовірно бездарних особистостей; так само, як і не було публіки, достатньо зацікавленої, щоб виявляти прихильність до когось, хто був лише копією Мерилін. І вже потім метелик змахнув крильцями — і запустив цілу низку подій, що спричинили невідворотні зміни.

* * *

Що зробила Барбра Стрейзанд 2003 року, коли дізналася, що аерофотознімок її каліфорнійського пляжного будинку потрапив в Інтернет як частина колекції з 12 тисяч подібних світлин? Те саме, що і будь-який артист, якого було нагороджено Кіноакадемією та який має самоповагу; те, що зробила б людина, чиї бродвейські та вестендські шоу збирають палкі захоплені рецензії, у якої топальбомів більше, ніж у будь-якої іншої жінки, та яка має понад 50 мільйонів проданих записів: вона подала до суду. Кінець кінцем, вона була примою — можливо, надміру темпераментною та, за чутками, такою, якій важко догодити. Подейкували, що Стрейзанд вимагала у всього персоналу готелю MGM Grand у Лас-Вегасі входити до її номеру спиною вперед й уникати зорового контакту (навіть королева Єлизавета дозволяє на себе витріщатися). Передивляючись по телебаченню свій фільм 1991 року «Повелитель припливів», Стрейзанд вирішила, що рекламні ролики, які переривають показ, занадто голосні, тож вона начебто набрала гарячу лінію телебачення NBC з вимогою стишити рекламу.

Тож коли проєкт California Coastal Records, що зберігає онлайн-фотоархів майже всього узбережжя Каліфорнії, розмістив зображення знімків маєтку Стрейзанд у Малібу, вона оскаржила цю дію як вторгнення в приватне життя. Проблема полягала в тому, що юридичні дії Стрейзанд було щедро висвітлено медіа і її спроба прибрати фото з Інтернету парадоксально підштовхнула пів мільйона людей кинутися до своїх комп’ютерів, щоб роздивитися її будинок онлайн. Вибуховий зворотний ефект та сам випадок спричинили появу нової фрази в нашому словникові — «ефект Стрейзанд», коли спроба попередити певну подію, навпаки, призводить до того, що ця подія трапляється. Наче метелик, що припиняє тріпотіти крильцями, аби попередити землетрус.

Була ще одна, менш відома, але більш катастрофічна зміна, прихована в ефекті Стрейзанд: він підірвав концепцію приватності. Якщо хтось настільки видатний та шанований, як Стрейзанд, із грошима, впливом та статусом, не може робити те, що вважає за потрібне,— тоді хто може? За два роки до того вона ще могла би перемогти. Але з 2003 року мережа зазнала свого роду демократизації. Технологія, відома як Web 2.0, змінила Інтернет: тепер це не лише джерело інформації, а повністю інтерактивна платформа. Користувачі отримали можливість спілкуватися одне з одним і створювати тексти, зображення та відео, які ми пізніше назвемо мемами і якими вони можуть ділитися з іншими. Нова соціальна природа Інтернету на практиці означає, що він стає територією беззаконня. Якщо зображення будинку Стрейзанд з’являються онлайн — немає нічого, що вона була б у змозі зробити, аби люди не змогли роздивлятися ці світлини. Аудиторія отримує контроль. На початку це дратувало, пізніше провокувало, а згодом стало викликом не лише для зірок масштабу Стрейзанд, але й для кожного, хто шукав слави. Насправді це змінило кожного з нас.

Незрима ниточка поєднала цю подію та Кім Кардаш’ян. Люди ідеалізують її майже так само, як, схоже, вона ідеалізує сама себе,— от тільки не розуміють, чому саме (щодо її мотивів — можливо, вона знає щось, чого ми не знаємо). Їй не відмовиш у величі досягнень у тому сенсі, що вона є однією з найбільш відомих та впізнаваних жінок у світі; вона напевне знаменита і створює відповідну атмосферу своєю присутністю, водночас маючи досить скромний перелік досягнень за межами власної сфери впливу. Вона з’являється на публіці й продає речі — нічого більше. Жодних жахливих фільмів, провальних записів чи нерозпроданих книжкових накладів (її єдиний внесок у літературу,— книжка 2015 року під назвою Selfish, що продавалася цілком пристойно). Проте є відчуття близькості з іншими, які одночасно і близькі, і перебувають на певній відстані. Інші зірки XXI століття розбудовували цифрові знайомства, але ніхто не використав можливості, що їх пропонує інтерактивний світ Web 2.0, настільки повно, наскільки це вдалося сімейству Кардаш’ян. Коли у 2000-х аудиторія буквально поглинала Twitter-стрічки Ріанни, Леді Ґаґи та Брітні Спірс, Кім Кардаш’ян навчалася в Періс Гілтон, спостерігаючи за тим, як її наставниця успішно конкурує з тими артистами, що їх можна було б позначити як «носіїв традиційних талантів».

Кім та її родина зберігали незалежність та були неперевершеними у своїй майстерності та винахідливості. Якби вони з’явилися, скажімо, у 1990-х, легко уявити, що публіка зустріла би їх глузливим цькуванням та відкинула як зухвалих бездар та самозакоханих ексгібіціоністів. Поправка: публіка їх узагалі би не зустріла; найвірогідніше, уся сім’я стикнулася би з абсолютним ігноруванням, тоді як глядачі спрямували би свою увагу на тих, хто здатен провокувати та розбурхувати аудиторію, створюючи першокласні шоу — так, як це робили Мадонна та Майкл Джексон.

Пізніше Кім Кардаш’ян запропонувала шоу; вона фактично закохала в себе людей, хоча і не зрозуміло до кінця, як саме і чому це сталося. Але 2007 року, коли по телебаченню почалося реаліті-шоу «З Кардаш’янами», із культурою сталося щось подібне до терактів 11 вересня. Я не хочу переоцінити неприємну схожість; атака 11 вересня 2001 року на Всесвітній торговий центр у Нью-Йорку це надзвичайна ситуація, і серед її багаточисленних наслідків — усебічне усвідомлення того факту, що навіть саме життя може бути найнебезпечнішою зброєю. Атаки смертників позначили епоху, коли твердження «здоровий глузд урятує завжди» замінило усвідомлення того, як мало нам відомо.

Ми вкрай мало знаємо про те, що вирішили називати «культурою знаменитостей». Люди досі чухають потилиці, дивуючись феномену Кардаш’ян. Вона створює найкращі свої дійства фактично з неробства. І ми у відповідь поводимося так, наче вона та її родичі нас зачаклували. Якщо атмосфера після 11 вересня нагадувала нам, як мало ми знаємо, то епоха, про настання якої сповістили Кардаш’яни, спонукає нас замислитися навіть над тим, а чи знаємо ми, які запитання варто поставити, і грець вже з тими відповідями. На запитання «Чому вона знаменита?» відповідь очевидна: жодна жінка в історії не отримувала такої щедрої уваги медіа. Можливо, хіба принцеса Діана. Але ми прибережемо цей аргумент. На сьогоднішній день Кім Кардаш’ян жодного дня не випадала з поля уваги медіа. А ми продовжуємо чухати потилиці: це жінка з родини, яку ми переважно знаємо завдяки спостереженню за їх сидінням на диванах, поїданням салатів та фотографуванням самих себе.

* * *

Культура знаменитостей, якою ми її знаємо в цьому столітті, може бути короткочасною. Наше захоплення чиєюсь славою не може тривати надто довго. Водночас немає жодних ознак, що ця культура занепадає; навпаки, вона зачіпає все нові й нові сфери суспільства. Політика, релігія, мистецтво та охорона здоров’я суттєво змінилися під впливом нашої безпрецедентної одержимості знаменитостями. Якщо чесно, сьогодні неможливо виокремити бодай один аспект культури, який би не зачепили ці зміни. Ми змінилися.

Звісна річ, Кім Кардаш’ян та її родичі не є повністю відповідальними за це. Ні хтось, ні за щось зокрема. Може здатися, що культура знаменитостей є результатом пустотливого експерименту якихось грайливих богів. Як-от божествених істот з небес, персонажів історії Герберта Джорджа Велза «Чудотворець» (1898), екранізованої у 1936 році Лотаром Мендесом під назвою «Людина, яка могла творити чудеса». «Чому б тобі не дати спокій цим бридким крихітним створінням?» — питає одне божество в іншого, того, що роздивляється Землю, розмірковуючи над наданням людям надзвичайних сил. «Їхні життя такі короткі, їхні зусилля настільки марні… Я планую дати їм усю можливу силу».

«Але що станеться, якщо ця дурна жадібна людська короста, яка тільки і вміє, що розмножуватися та влаштовувати штурханину, пошириться серед зірок?» — переймається божествений колега, переконуючи обмежити кількість отримувачів дарунків лише кількома смертними. Зрештою, перший погоджується. «Вони всі надто схожі. Я обдарую одного, випадкового»,— оголошує він перед тим, як наділити чудодійними силами ту саму «людину, яка може творити чудеса», містера Фотерінгея, який, власне, замовляє собі випивку в барі неподалік від дому.

Якщо переосмислити: небесний благодійник спрямовує свою щедрість на відносно невелику кількість слабких і жалюгідних істот, які практично нічого не зробили, щоб заслужити його прихильність, але раптом оволоділи майже необмеженою силою і впливом на життя інших людей, якщо не зовсім надприродними можливостями, як-от герой фільму. Вибір, безумовно, здається випадковим, сумбурним та необдуманим — так само, як і вибір божественої істоти Велза. Хто насправді заслуговує тієї сили, якою насолоджуються селебріті? І я дійсно переконаний, що насолоджуються: з одного боку, нас уже нудить від оповідок про тиск постійного перебування на публіці, про скочування в залежність від рецептурних ліків чи алкоголю, необов’язкове запроторення до реабілітаційних центрів, боротьбу з депресіями, панічними атаками та різними психічними розладами, про надміру високі очікування, що, поміж іншого, штовхають зірок до нових і нових пластичних операцій; але з іншого боку, ми знаємо, що жоден не погодиться проміняти життя зірки на повернення в буденність.

Кім Кардаш’ян ніколи свідомо не скаржилася; очевидно, що вона розкошує, насолоджуючися життям знаменитості та користуючись кожною нагодою потурати своїм бажанням. Найвірогідніше, вона не бачила старої екранізації Велза і не читала цієї класики наукової фантастики, але напевно відчуває себе подібною до містера Фотерінгея, що, на власний подив, з’ясовує свою спроможність жорстоко помститися полісменові, який його засмутив, відправивши того в пекло, або навіть зупинити обертання Землі. Дії, що були буквально неможливими, стають здійсненими за одну мить.

Звісно, Фотерінгей і гадки не мав, що він зробив такого, аби заслужити свої суперсили, і, хоча він і розмірковує над цим, джерело надможливостей залишається невідомим. Джерело надможливостей Кім менш утаємничене, але не набагато. Кінець кінцем, як і Фотерінгей, вона насправді не зробила нічого видатного чи виняткового, принаймні аж настільки виняткового, щоб це стало підставою для благословення.

Може здатися, що до Кім, як і до Фотерінгея, дуже прихильні боги. Але вона обдумано і, можливо, наполегливо працювала заради того, щоб привернути такі обсяги уваги медіа, які до неї заслуговували хіба що Мадонна, а раніше Елізабет Тейлор. Звісно, ці знаменитості покладалися на традиційні медіа (вибачаємося перед Мадонною, яка і досі в строю та привертає достатньо уваги медіа, але, як ми пізніше розглянемо в Розділі 2, її особливий талант полягав у зачаруванні преси, радіо та телебачення). Натомість Кім була здатна використати переваги Web 2.0, цього другого етапу розвитку Інтернету; етапу, що надавав можливість користувачам генерувати контент і розбудовував соціальні медіа — на противагу статичним вебсторінкам, які з’являлися до 2005 року (розробку було запущено в грудні 2004-го, і її вдосконалювали протягом кількох наступних років).

* * *

Звісно, певна модель культури знаменитостей виникла до інтерактивного Інтернету. Наше надмірне захоплення людьми, які не можуть досить істотно впливати на наші життя і відзначилися лише тим, що з’являлися в медіа настільки часто, що вже видаються нам знайомими,— це захоплення було нам властиве за багато років до технології Web 2.0. Проте після 2005 року культура зробила такий кульбіт, що наша пристрасть розпалилася як ніколи раніше.

Коли раніше нас із певних причин цікавили конкретні особистості — ми читали про них, спостерігали за ними або обговорювали їх. А тепер ми отримали можливість взаємодіяти з ними. Взаємодія — одне з ключових слів нашого часу. Здається, що ледь не кожен його використовує і цей кожен знає, що воно означає, навіть за відсутності пояснень. Я би визначив взаємодію як привернення та захоплення чиєїсь уваги в такий спосіб, що створюються контакт або зв’язок, які видаються значущими. Здавалося б, забагато слів, але я не хочу бути звинуваченим у невизначеності цього надважливого терміна. Це більше, ніж просто відчуття причетності чи зануреності в життя когось іншого; фанати з 1950-х до 1990-х, безсумнівно, це відчуття переживали. Сьогодні ж вони відчувають, що можуть вплинути — і відчути зворотну реакцію, і обмінюватися думками одне з одним.

Кульбіт, вірогідно, не найкраща метафора в цьому випадку: нова технологія дала можливість шанувальникам зірок перевернути ці стосунки догори дригом. Фанати більше не залишалися зовні, тільки зазираючи всередину. Кім Кардаш’ян була серед перших у новій генерації знаменитостей майбутнього, готових розкласти на порозі килимок із надписом Welcome. Легко зрозуміти, чому Кардаш’ян зробилася настільки популярною. Вона не просто запросила людей у свій світ або в те, що переконувала вважати своїм світом. Вона забезпечила їм картинку великим планом для нащадків. Можливо, навіть занадто великим, ураховуючи, що змістом цих картинок були лишень надто високоорганізовані дрібниці. Але в такий спосіб мізерність Кім та її послань дарувала відчуття принадливої безпосередності. Ідеально для дев’яностих, коли аудиторія вже була призвичаєна до певної інтимності.

Невідповідність між публічним образом старої голлівудської школи та реальною людиною за останні двадцять років XX століття було повністю усунено. Але популярна культура ніколи не стоїть на місці, і соціальні медіа, особливо Twitter, запущений 2006 року, започаткували нові правила гри. Це була дивна, але оригінальна форма взаємодії, яка певною мірою дозволяла шанувальникам спілкуватися з об’єктами своєї уваги.

Кім та її родичі наблизили своїх фанів на відстань простягненої руки. Вони дозволили мільйонам ділитися своїми особистими стражданнями, відчаєм, ейфорією та захопленими поривами. Повернімося в думках у 2003 рік, рік історії з будинком Стрейзанд. Емінем, Пінк, «Пірати Карибського моря: Прокляття “Чорної Перлини”», DVD, Ленс Армстронг уп’яте перемагає в Тур де Франс. І тут до вас звертаються з пропозицією інвестувати в певний комп’ютерний функціонал, що дозволить людям обмінюватися інформацією одне з одним, але з обмеженням у 140 символів у повідомленні. Чи захочете ви вбухати в це всі свої заощадження? Сьогодні Twitter оцінюють у 22 мільярди доларів.

Історія близькості Кім та інших Кардаш’янів до соціальних медіа розгортається в несподіваному напрямку. Навіть у кількох несподіваних напрямках, якщо бути точними. Сама Кім, як відомо кожному, стає, мабуть, найвпливовішою фігурою мережі: у неї 110 мільйонів підписників в Instagram і вона отримує 500 тисяч доларів (385 тисяч фунтів) за пост; трохи менше за Селену Гомес, з якою вона змагалася за звання найвпливовішої (більше про це в Розділі 5). Сестри Кардаш’ян, Кендалл та Кайлі Дженнер, вихваляються 82 та 95 мільйонами підписників.

Брат, Роб Кардаш’ян, потрапив в історію із судовою забороною після того, як опублікував у мережі відверті знімки Блек Чайни, своєї колишньої, моделі та стриптизерки в минулому: він виклав фото, на яких вона оголена, в Instagram (у Каліфорнії це кримінальний злочин). Сестра Кім, Хлої, стала королевою всього, що стосується фітнесу та втрати зайвої ваги завдяки своєму застосунку Khloé With A K. Зведена сестра Кендалл Дженнер — найоплачуваніша модель у світі, щорічний заробіток якої складає 22 мільйони доларів; один з її рекламних роликів на YouTube, знятий для Pepsi, здійняв хвилю обурення через те, що зводить нанівець увесь сенс демонстрацій соціальної незгоди. Кайлі, самопроголошена експертка з мистецтва макіяжу, ошелешила своїх батьків, оголосивши, що колекція взуття її доньки Стормі коштує 22 тисячі доларів; дитині на той момент було чотири місяці. Крім того, у березні 2019 року Кайлі визнано наймолодшою у світі мільярдеркою, що самостійно заробила свої статки (у який спосіб їй це вдалося, я поясню в Розділі 8).

Так чи інакше, ця сім’я змогла зайняти панівну позицію в соціальних медіа. Це не таке панування, як у римлян, котрі контролювали частину Британії, і не таке, як у робочої етики протестантів, що досі значною мірою пронизує світ. Це більше схоже на те, як Статуя Свободи домінує над обріями Нью-Йорка, або як Бурдж Халіфа змушує всі інші будівлі в Дубаї здаватися незначними. Кардаш’яни отримали свою силу та вплив завдяки соціальним мережам. Причина такого їх тріумфального маршу полягає в тому, що ці мережі як явище є частиною життя кожного з нас. І перш ніж скептики почнуть протестувати, мені варто пояснити, що навіть ті, хто гидує та уникає соціальних мереж, залучені в цю історію.

Кардаш’яни перетягнули культуру знаменитостей в її наступну еру — період соціальних мереж. Для багатьох це означало, що невибаглива (колись) соціальна мережа Facebook (від артикля the в назві відмовилися 2005 року) обернулася з благословення на цифрове прокляття. Те, що починалось як інструмент, завдяки якому люди зі спільними інтересами могли спілкуватися та обмінюватися зображеннями, тепер перетворилося на шлях Кардаш’янів до світового панування. Наче домашній гекон, що виростає в Ґодзіллу.

Завдяки Кардаш’ян та вам, читачі, першими втратами цифрової ери стали раціональність, логіка та здоровий глузд. Не існує очевидного пояснення чи причини для нашого захоплення людьми, які з’являються, спостерігають, взаємодіють та реагують і чиї думки аж надто небагатослівні. І це фактично все. Це було вкрай розумно, вивести жінку та її родину головними героями шоу про «нічого особливого». Зараз ця ідея розширилася настільки, що змінила абсолютно все. Ми слідуємо за Кардаш’янами та іншими зірками, наче голодні тварини, що в пошуках поживи риються у відходах. Назвіть це збоченням. Назвіть це найжахливішим зі світів. Але наша гонитва за ними змінила все: наше розуміння статі, сексу, раси, споживання, приватності, слави і навіть нас самих. Не переконані? Читайте далі. Про все це є цілі розділи.

Звісно, існує лише один прийнятний спосіб розповісти історію: розпочати із середини і потім перебіжками пройти увесь шлях від минулого до сьогодення. Я усвідомлюю, що читачі час від часу можуть почуватися наче пасажири нічного потягу, які визирають у вікно і дивуються: «Де це ми зараз?» Аби вгамувати тих із вас, кому до вподоби лінійна оповідь, я склав часопис ключових подій, про які йтиметься на цих сторінках, котрий ви, найвірогідніше, уже переглянули. Використовуйте його як довідник з упорядкування часу, коли рух перебіжками почне викликати нудоту.

Часопис

1899

Економіст Торстейн Веблен (1857–1929) уводить термін «демонстративне (або показне) споживання» — витрати на продукти та послуги, що радше покликані підвищити престиж, ніж мають якусь практичну користь.

1909

Гаррі Гордон Селфрідж (1858–1947) відкриває в Лондоні універсальний магазин зі ста відділами та ресторанами: магазин спроєктовано так, щоб його відвідини стали радше приємно проведеним часом, ніж доцільною необхідністю.

1920

Герберта Гувера (1874–1964) обрано президентом США; його політика сприяє стабілізації заробітної плати, підвищенню прибутку та зниженню роздрібних цін на товари; як наслідок — зароджується суспільство споживання. Його президентство триває до 1933, коли до влади приходить Франклін Д. Рузвельт і презентує свій «Новий курс», програму масових громадських робіт, покликану зменшити безробіття під час Великої депресії.

1938

Роберт Кінг Мертон (1910–2003) публікує знакову монографію, у якій пояснює, як Америка заохочує до надмірного, аж до жадібності, придбання споживчих товарів.

1943

Абрагам Маслоу (1908–1970) публікує знакову роботу з психології мотивації, у якій уводить термін «самореалізація» — повне розкриття талантів та потенціалу людини; ідею, яку підхоплять та пропагуватимуть наступні покоління.

1957

Книжка Венса Пакарда (1914–1996) «Приховане переконання» розкриває, у який спосіб дослідження мотивації використовуються рекламою для маніпуляцій та впливу на споживацькі звички покупців. Один із найчастіше вживаних інструментів — підсвідоме навіювання, те, що нижче порогу усвідомленого і тому не сприймається споживачем.

1962

Папараці Марчелло Геппетті (1933–1998) таємно фотографує на Іскії (острів у Тірренському морі) побачення Елізабет Тейлор і Річарда Бертона. Знімки стають причиною великого скандалу і збуджують інтерес публіки до особистого життя зірок Голлівуду.

1965

Бунти у Воттсі (район Лос-Анджелеса) стають прикладом для наслідування, і протягом наступних двох років на всій території США відбуваються заворушення: афроамериканці протестують проти расизму.

1966

В Окленді, Каліфорнія, виникають Чорні Пантери, впливова воєнізована організація афроамериканців.

1968

Співак Джеймс Браун випускає пісню Say It Loud — I’m Black and I’m Proud («Скажи вголос — я чорний, і цим я гордий»)

1969

Стоунволлські бунти в Гринвіч-Віллидж, Нью-Йорк, доводять, що ЛГБТ-спільнота здатна чинити опір дискримінації. Пізніше, у 2019 році, комісар поліції Нью-Йорка Джеймс О’Ніл вибачиться: «…дії, учинені Департаментом поліції Нью-Йорка, були неправильними».

1970

Кентський державний університет Огайо стає ареною для студентських протестів проти вторгнення США в Камбоджу; солдати Національної гвардії штату Огайо реагують, стріляючи в натовп, убивши чотирьох та поранивши дев’ятьох неозброєних студентів. Подія символізує розбіжності, що розколювали націю протягом війни у В’єтнамі.

1975

Арнольд Шварценеггер ушосте поспіль виграє титул «Містер Олімпія» (він вигравав світові змагання з бодібілдингу принаймні один раз на рік протягом попередніх 10 років) і ставить перед собою нову мету: бути найпопулярнішим актором у світі. У 1984 році він зіграє кіборга-вбивцю у фільмі Джеймса Кемерона «Термінатор».

1976

Елтон Джон в інтерв’ю для журналу Rolling Stone зізнається, що він бісексуал.

Брюс Дженнер виграє олімпійське золото в десятиборстві.

Журналіст виявляє, що переможниця жіночого турніру з тенісу Рене Кларк, відома як Рене Річардс, до цього брала участь у змаганнях як чоловік; раніше, 1952 року, Крістін Йоргенсен стає першою відомою в США людиною, що перенесла операцію зі зміни статі.

1977

Хіт Джорджа Бенсона «Найбільша любов з усіх» (The Greatest Love of All) містить рядки «Навчитися любити себе — це найбільша любов з усіх».

1979

Опубліковано «Культуру нарцисизму» Крістофера Лаша; автор аналізує суспільство, у якому «жити заради моменту це — всеохопна пристрасть жити заради себе, не заради попередників чи нащадків».

1980

Народжується Кім Кардаш’ян.

Нарцисичний розлад особистості включено в третє видання Посібника з діагностики та статистики психічних розладів (DSM-III), виданого Американською психіатричною асоціацією.

Виходить фільм «Американський жиголо», у якому активно рекламується бренд Armani.

1981

Опубліковано «Посібник із тренувань» Джейн Фонди; за рік його буде доповнено супровідним відео.

Розпочинає свою роботу MTV, чия програма складається з музичних кліпів.

1982

Фотограф Жан-Поль Гуд публікує книжку «Лихоманка джунглів». Мережа магазинів The Limited купує бренд Victoria’s Secret: точки продажу з’являються в торгових центрах.

1984

Елтон Джон одружується з Ренатою Блауель; шлюб триватиме чотири роки.

1989

Ватикан засуджує відеокліп Мадонни Like a Prayer. Pepsi запускає рекламну кампанію, що містить відео із зображеннями палаючих хрестів, стигматів та ікону святого, зроблену з м’яса.

1990

Світовий тур Мадонни Blond Ambition.

У кліпі Justify My Love співачку спокушає загадкова андрогінна фігура, яку зіграла супермодель Аманда Казалет. Пізніше Казалет звинувачуватиме Мадонну в переслідуваннях, що тривали ще два роки після зйомок.

1991

Виходить документальний фільм «Мадонна: правда чи дія» (він же «У ліжку з Мадонною»). Вона говорить: «Я думаю, кожен із нас насправді бісексуал». Запуск ток-шоу The Jerry Springer Show. 21 квітня Брюс Дженнер одружується з Кріс Кардаш’ян.

1992

MTV запускає реаліті-шоу «Той самий справжній світ» (із 2013 року — «Справжній світ»). Вітні Г’юстон виходить заміж за Боббі Брауна, водночас поширюються чутки про її лесбійський роман. Анна-Ніколь Сміт двічі з’являється в Playboy: на обкладинці та на розгортці.

1994

26-річна Сміт виходить заміж за 89-річного мільярдера Джеймса Говарда Маршалла II і заявляє: «Я люблю папараці. Вони роблять знімки, а я просто посміхаюсь у відповідь. Я завжди любила увагу».

1995

Опубліковано відео сексу Памели Андерсон та її чоловіка Томмі Лі.

Джанні Версаче здійснює камінаут під час інтерв’ю для журналу The Advocate.

Casio випускає цифрову камеру QV-10, першу камеру з рідкокристалічним дисплеєм (також дивіться 2002 рік).

1996

Анна-Ніколь Сміт подає заяву про банкрутство за рік після того, як помер її чоловік Дж. Говард Маршалл II.

38-річна Мадонна народжує доньку Лурдес.

1997

Версаче застрелено на сходинках його маєтку в районі Саус Біч, Маямі.

На похороні принцеси Діани 50-річний Елтон Джон з’являється зі своїм партнером Девідом Фернішем.

Арнольд Шварценеггер знімається оголеним для Cosmopolitan.

1998

Джорджа Майкла заарештовують за «розпусні дії» в Беверлі-Гіллз.

2000

Періс Гілтон стає моделлю в T Models, модельній агенції Дональда Трампа.

Кім Кардаш’ян виходить заміж за музичного продюсера Деймона Томаса; у 2004 році вони розлучаться.

Стартує американська версія реаліті-шоу «Великий брат».

2002

Кабельний канал E! починає трансляцію «Шоу Анни-Ніколь».

Виходить розкладний мобільний телефон Sanyo SCP-5300 із вбудованою камерою; у його розробці використано технологію, створену в Японії за два роки до того. На кінець 2003 року в усьому світі буде продано 80 мільйонів телефонів із камерою.

У пісні Крістіни Агілери Beautiful міститься рядок «Я прекрасна в усіх сенсах».

2003

Відео дворічної давності, у якому Періс Гілтон займається сексом із Ріком Саломоном, опубліковано в мережі під назвою «Одна ніч у Періс». 15 років по тому Гілтон скаже стосовно фільму: «Таке відчуття, що мене зґвалтували».

На каналі Fox TV стартує реаліті-шоу «Просте життя», яке пізніше будуть показувати на каналі E! У головних ролях —— Періс Гілтон та Ніколь Річі, заможні світські левиці, які виконують різноманітну брудну роботу, як-от прибирання, робота на фермі чи подавання фастфуду. Шоу триватиме п’ять сезонів; перший епізод вийде на екрани за тиждень після публікації секс-відео за участі Гілтон.

Арнольда Шварценеггера обрано губернатором Каліфорнії; незадовго до виборів його звинувачують у сексуальних домаганнях.

Спроби Барбри Стрейзанд юридично заборонити використання фотознімків її будинку спричиняють зворотний ефект і привертають таку увагу, що інтернет-користувачі масово відвідують сайт, на якому розміщено ці знімки. Парадоксальне збільшення уваги публіки, спричинене спробами цю увагу вгамувати, отримує назву «ефект Стрейзанд». Цей випадок означає, що жодна знаменитість, неважливо, наскільки вона відома, шанована та улюблена, не зможе вгамувати ЗМІ та збурену ними зацікавленість аудиторії.

Роберт Кардаш’ян помирає від раку.

2004

Книжка Періс Гілтон «Сповідь спадкоємиці» стає бестселером.

Гілтон представляє свій перший аромат спільно з Parlux; до 2017 року в неї в асортименті буде 24 аромати; вона призначає Кім Кардаш’ян своїм особистим стилістом.

Технологія Web 2.0. дозволяє онлайн-інтерактивність; засновано Facebook.

2005

Виходить фільм «Будинок воскових фігур» за участі Періс Гілтон.

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.